Hold op med at græde!
Hvad er der galt? Hvad er der sket?
Hun spiller skuespil. Hun begyndte, da hun hørte bilen.
Duke, fortæl mor, hvorfor du græder.
Mor, jeg skal tale med dig.
Duke, hold op, eller du får tæsk!
- Frankie! - Mor!
- Hvad? - Harvey har gjort Paisley gravid.
- Hvad? - Hun tror, hun er gravid.
Og hun har dyrket sex med Harvey.
- Mor! - Harvey... Adr!
Hallo? Åh, Sam. Goddag.
- Hvem er det? - Det er Sam.
Ja, I er velkomne.
Dejligt. Når som helst.
Farvel, min kære. Farvel.
- Er der nogen, der kan bære noget? - Jeg kan godt teknisk set.
Max? Max, du stinker.
- Mor, jeg kan godt hjælpe dig. - Nej, lille skat. Bliv siddende.
Ja, Duke, når mor spørger, om nogen kan hjælpe, mener hun aldrig dig.
Det er rigtigt, Frankie. Det gør jeg ikke.
Uh, totempæle. Canada.
- Goddag. - Hej, onkel Lester.
- Goddag. - Hej, tante Jarita.
- Goddag. - Hej.
Hejsa.
- Godt at se dig. Kom indenfor. - Tak.
Åh... Jeg begynder at græde.
Nej, vær nu ikke fjollet. Det er godt at have jer her.
Vent nu lidt. Kan det her virkelig være Frankie?
Jeg er mig, ja.
- Er hun ikke høj? - Jo.
- Max, hovedtelefonerne. - Mor.
Nej, lad hende høre sin musik.
- Kom, min skat. - Det er ubehøvlet.
Kom.
Undskyld hovedtelefonerne. Jeg skal nok tage dem af.
Nej, det skal du ikke, min kære. Det er din musik.
Jeg voksede op i Liverpool. Vi så The Beatles to gange om ugen.
- Seriøst? - Ja.
Jeg snavede sågar med John, hvilket ikke kommer dig ved.
Nå, men jeg satte altså mine plader på -
- lukkede min dør for min mor -
- og kunne jeg have haft dem om hovedet, havde jeg gjort det.
- Så gør du bare det. - Tak.
Hør her. Bliv du bare her.
Jeg kommer op med din mad. Du behøver ikke komme ned.
Brug lidt tid alene.
Hej-hej, skatter.
Vent. Hvad skete der med John Lennon?
- Har du lavet alle stolene? - Ja, og bordet.
Og loftet over dit hoved og gulvet under dig.
- Har du lavet det hele? - Ja.
- Det vil jeg også lære. - Flyt hertil, og bliv min lærling.
Jeg ville ikke engang tøve.
Nuvel, men...
Man kan ikke have en lærling, når man ikke kan gøre det selv.
Mine hænder tillader det ikke, Frankie. Sådan er livet.
Man bygger det.
Man bliver gammel.
Og så dør man i det.
Frankie!
- Hvordan er Jaritas helbred? - Hun har det godt.
Sidste år var hårdt, men i år er det godt.
Det er godt. Hun ser godt ud.
Du ser... nogenlunde ud.
- Hvordan har din mor det? - Hun har det okay.
Kunne hun ikke komme med?
Hun...
Jeg sagde ikke til hende, at jeg tog hertil, Lester.
Jeg... sagde det bare ikke.
Du sagde det ikke.
Det er pragtfuldt. Åh, Sam...
Havde jeg bare haft modet til ikke at sige noget til Phil...
- Det havde sparet mig megen smerte. - Ja.
Men lov mig at sætte min søster på et fly hertil, før året er omme.
Okay, det lover jeg.
Nej, nej. Lov mig det, Sam. Send hende på besøg her.
Kun hende. Jeg kan håndtere hende. Men lov mig det.
Det gør jeg, Lester. Jeg lover det.
Det gør jeg. Fedt.
Kom her, din lille lort.
Frankie!
Hej.
Gid jeg kunne bo på den strand.
- Sad Lady Beach. - Hvad? Sand Lady?
- Sad Lady Beach. Bedrøvet. - Hvorfor bliver den kaldt det?
Historien lyder, at tilbage i 1800-tallet -
- var der en kvinde, som besøgte stranden.
Hun kiggede ud på vandet i lang tid -
- og så gik hun ud foran toget og blev dræbt.
- Du godeste. - Er det rigtigt?
De opkaldte stranden efter hende. Toget skar hende over i to.
- Ti stille, Jarita. - Nej, jeg vil høre om hende.
- Hvorfor gjorde hun det. - Pas. Ingen kendte hendes navn.
- Ingen vidste, hvor hun kom fra. - Hold da op.
- Vanvittigt. - Det tør siges.
- Tante Jarita kendte John Lennon. - Hvad?
- Seriøst? - En lille smule.
Alle i Liverpool kendte en fra The Beatles dengang.
Hvordan var Liverpool?
Det var et elendigt, gråt sted.
Og det var sjovt for børn.
Jeg mindes en dag, hvor vi alle var på tur.
Det var mig, jeres mormor, Phyllis, min nu afdøde bror, Donal, og Marion.
- Vi blev taget... - Hvem er Marion?
Marion. Min søster Marion.
- Hvilken søster Marion? - Min søster Marion, kære.
Der var mig, din mor, Donal og Marion, den yngste.
Jeg forstår ikke, Lester. Min mor havde dig og sin anden bror.
Nej, skat. Der var også Marion.
Vi var fire. To piger og to drenge, indtil Donal døde.
- Lester, Lester... - Jeg forstår ikke.
Kors. Skød jeg lige paven?
Sam, din mor og jeg har en søster.
- Hvor? - Da hun var 17, blev hun anbragt...
Hun var mentalt ustabil, som man siger.
- Du ved. - Nej, jeg gør ikke.
Jeg har ikke hørt noget om hende, siden de anbragte hende der.
Hvad sker der?
Din mor har en moster Marion, som hun ikke kendte til -
- fordi hendes mor ikke har fortalt det.
Hun har levet hele sit voksenliv på en sindssygeinstitution.
- Jarita. - Vi bør fortælle dem det.
Phyllis har aldrig fortalt hende det, og se hende nu.
Forbandede familiehemmeligheder. De er som gift. Lad dem høre det.
Mor...
Hun er god igen om et øjeblik.
Spis op.
- Lad det ikke blive koldt. - Spis op.
Det var godt klaret.
- Hej. - Frankie, jeg er virkelig vred.
- Jeg er vred på min mor. - Hvorfor?
Fordi jeg har en moster, som jeg ikke kendte til -
- som sikkert er 80 år, hvis hun da er i live.
Og? Ved du hvad?
Jeg har en onkel, din bror, Marion.
Jeg ser ham aldrig. Jeg ser aldrig min fætter Dormin.
Familier smuldrer, mor. Det er det, der sker.
Hvor ofte ser jeg min egen far, mor?
Hvordan tror du, det føles?
- Frankie, din far er... - Jeg er ligeglad, mor.
Ja, jeg fatter det. Jeg siger bare -
- at familier er noget bras. Alle ender alligevel alene.
Du ved lige så vel som jeg, at der er mange familier -
- hvor forældrene blev sammen, og alle har det skidt.
Ja, men det gjorde I ikke, og vi har det alle skidt.
Er det sådan, du har det? Synes du, vi har det skidt?
Ikke hele tiden, mor. Gør ikke et stort nummer ud af det.
Det er fint nok. Jeg siger bare, at din vrede fører til det her.
Så bare slap af.
Mor, ikke for noget -
- men det er din skyld, Harvey går i seng med Paisley.
Han må ikke sove hos mig, men Paisleys mor giver ham lov.
- Hej. - Hej.
- Nå, undskyld. - Det er i orden.
Kom bare ind.
Jo, altså... Det her er alt, hvad jeg kunne finde.
Her er din mor.
Og her er Marion og Donal.
Hun er omkring fem år der.
Og Marion er 16 år på det her billede.
Og her er navn og nummer på stedet.
Jeg regner ikke med, at nummeret virker -
- men det er noget at gå ud fra.
Ja, jeg...
Jeg kunne vel godt google det.
Jeg er ked af det, Sam.
Jeg troede, din mor havde fortalt det.
Tænker du nogensinde på hende?
Du mødte aldrig dine bedsteforældre, vel?
- Nej. De døde i en tidlig alder. - Ja, det gjorde de.
Efter at Donal døde, sagde vi aldrig hans navn igen.
Og da Marion ikke kunne styres længere -
- sendte de hende bort.
Og så blev din mor gift med en jødisk mand -
- og så blev hun lukket ude.
Jeg vænnede mig vel bare til det.
Jeg lader det her ligge her, og så ses vi i morgen tidlig.
Du må sove godt.
Hvorfor skal vi på et skide museum?
Fordi man skal lære noget om de steder, man besøger.
Og når man besøger ældre mennesker -
- er det godt at give dem en pause, dagen efter at man ankommer.
For vi er en stor mundfuld.
Jeg blev stillet om til dig. Ved du noget om det -
- eller skal jeg ...? Okay.
Jeg vil gerne kunne ringe til England -
- men min telefon siger, jeg ikke kan ringe internationalt -
- men jeg er i Canada, og min telefon er amerikansk.
Ja. Jeg vil gerne have, at du hjælper mig.
Lad min telefon ringe til England.
Nej, ikke hjemmefra, herfra.
Medmindre du vil have nummeret -
- og ringe og høre, om min skøre moster er død -
- og så give mig besked. Nej?
Artefakterne er eksempler på husholdningsredskaber -
- som blev brugt af de forskellige kyststammer.
Her har vi en totempæl.
Totempæle benyttes til forskellige ting.
Primært til at markere hjem -
- og fortælle, hvem der boede hvor, og hvad deres historie var.
Denne familie repræsenterer havets høvding -
- hvilket betyder velstand.
Det var altså et velhavende hjem.
I tog det fra mit folk.
Alt det her tilhører min familie!
Den stol var min bedstemors.
- Denne maske... - Vore bedstemødre forsvinder.
Det her er vores arv.
Lad os gå videre.
Duke! Kom, vi skal gå.
Fidusen er at placere nettet, hvor den vil bevæge sig hen.
De er for snedige til at blive fanget.
Man kan kun fange dem ved at forudsige fremtiden.
Kan du se den? Vent, vent, vent...
Nu skal du slå til. Næsten, Frankie.
- Pokkers. Jeg havde den. - Lad os prøve igen.
- Jeg fangede noget lækker tang. - Det må vi hellere beholde.
Det værste er at se alle mine venner blive klogere.
- Jeg er så dum. - Hør nu her.
Hvis der er én ting, dumme mennesker er gode til -
- så er det at genkende andre dumme mennesker.
Og tag mit ord for det. Du er ikke en af dem.
- Jeg føler mig dum. - Det er, fordi du er opmærksom.
Du begynder at få blik for, hvor stor verden er -
- og så føler du dig lille.
Det er i orden. Du vænner dig til det.
Ja. Kan du se den?
Sådan der. Det var tæt på, Frankie.
Mann Institute. Kan jeg hjælpe?
Hej. Ja, jeg ringer...
Undskyld. Jeg er nervøs.
Jeg ved ikke hvorfor.
Jeg har en moster, Marion Darby, som blev anbragt hos jer.
Dengang hed det Rosewood. Dengang var hun 17 år.
Hun blev anbragt der i 40'erne af mine bedsteforældre.
Jeg har lige fundet ud af, hun eksisterer. Jeg anede det ikke.
Jeg prøver bare at finde hende.
Hvorfor spørger du? Hvad er du ude efter?
- Hør, hvad var dit navn? - Jeg hedder Letty.
Jeg hedder Sam.
Hør her, Letty. Jeg vil ikke have noget.
Jeg vidste bare ikke, at jeg havde en moster.
Min mor har ikke sagt det. De må have gemt hende væk.
Anbragt hende der og glemt hende.
Jeg ved ærlig talt ikke, hvorfor jeg ringer.
Jeg har tre børn og et arbejde.
Jeg har en mor, der er et fuldtidsjob bare at lytte til.
Jeg vil bare gerne vide, om der er en, der har brug for mig.
Eller noget. Jeg ved det ikke, Letty.
Skal jeg bare lægge på?
Hør her, søde. Ring i morgen, så har jeg noget til dig. Okay?
Okay. Skønt.
Mange tak, Letty.
Hvordan var det?
Han var elendig til at kysse, og han holdt aldrig bøtte.
- En rigtig stivstikker. - Åh gud.
Duke! Kom herhen.
Du har været alene længe nok.
De svømmer den vej. Nu, Frankie.
Ja, du fik den. Godt klaret.
- Jeg tror, de har fanget en fisk. - Mor! Jeg fangede sgu en fisk!
- Frankie! - Middagsmad.
Frankie fangede middagsmaden.
Fantastisk.
Du godeste! Jeg rørte ved den.
Hold kæft, hvor dufter det godt.
Jeg spiser den direkte fra panden.
Fingrene væk. Den er ikke færdig.
Den skal have mindst 20 minutter til.
- Niksen! Jeg spiser den nu! - Væk.
De der. Jeg har set dem et sted.
- Lige her. - Caladiumite-marguerit.
De har navnet fra et mineral i jorden, som giver dem den farve.
De voksede engang vildt over hele bugten i buske.
Men der er ingen tilbage.
Det var de sidste, jeg så.
De har stået visne i den vase i to år.
- Hvor blev de af? - Tja... Bierne.
Der er ikke flere bier, og så forsvinder margueritterne.
Og når de der bliver til støv, er det slut.
Det er Letty.
Hej, Letty. Det er Sam fra i går.
- Hej, Sam. - Hej.
Sam, jeg vil gerne undskylde for mit forbehold, da du ringede.
Folk bliver efterladt her i årevis -
- og fjerne slægtninge begynder af og til at snage af slette grunde.
- Forstår du det? - Ja, selvfølgelig. Nå, men...
Sam, din moster Marion døde i 1983.
- Da gik jeg i highschool. - Jeg er ked af det, Sam.
Er der andet, du kan fortælle mig om hende?
Jeg kendte hende ikke -
- og det meste af personalet fra dengang er her ikke mere.
Jeg spurgte en rengøringsmand, men han kan ikke huske hende.
Så alle har altså glemt hende?
Det har du jo ikke.
Hvordan glemmer man en, man aldrig kendte?
Jeg er ked af det, Sam.
- Skal jeg sende dig hendes journal? - Nej, behold den hellere der.
Der kan komme en anden og lede efter hende.
Vi digitaliserer, så vi smider den nok ud.
Okay, så smid den ud.
Hvis jeg får din adresse, kan jeg godt sende den.
Nej, det er fint. Kassér den.
Og... Tak, Letty.
- Mange tak. - Det er i orden, søde.
- Værsgo, søde. - Tak.
- Fandt du ud af noget? - Ja.
- Din søster er død. - Mor.
Jeg troede, at alle fortæller alle alt nu.
Hvad? Lad ham høre det. Ikke, Jarita?
Åh, Sam...
Du kommer til at give mig fem år til.
Du er en fryd. Du godeste, hvorfor ler jeg?
Åh, gud. Gudskelov.
- Hvorfor ler jeg? - Du er nødt til det.
Fordi du er nødt til det. Du er nødt til det.
Du milde...
- Hvornår døde hun? - I 1983, åbenbart.
I 83?
- Det var det år, vi flyttede hertil. - Ja.
Du godeste. Du tror vel ikke ...?
Nej...
Hvad?
Da vi flyttede ind her -
- mente Lester, at han så et spøgelse nu og da.
Måske var det gamle Marion, der hjemsøgte mig.
Måske. Måske.
- Skummelt. - Jeg fortjente det vel.
Ja, du fortjente det.
Mor, skal vi ikke komme igen til sommer?
- Virkelig? - Ja, jeg elsker det her sted.
- Lille skat. - Mor, lad være.
Okay.
Har I egentlig et testamente? Ikke for nogen grund.
- Helt ærligt, mor. - Ja.
Har I?
- Fortæl. - Du er nødt til at vente.
- Et fingerpeg. - Så sandelig.
- Skål. - Skål, alle sammen.
Skål.
Næste gang I kommer, bliver I pålagt et lille gebyr.
- Husk at skrive. - Har I en e-mail?
Nej, du må lære at bruge en blyant.
Frankie. Se her...
Det her er stolene.
Jeg ville lave et sæt, så jeg lavede arbejdstegninger.
Hvis du kan lære dig selv at arbejde med træ -
- kan du bruge de her -
- og lave præcis de samme stole, som vi har her.
Det er ligesom en opskrift.
Duke?
Hej.
Jeg ved ikke, om du er her nu, eller om du er ægte -
- eller om jeg har fundet på dig, eller om du er død -
- eller om du er den bedrøvede dame, eller om du er tante Marion -
- men jeg har de her blomster med til dig.
Og jeg ville bare sige, at jeg håber, du har det godt -
- og at du ikke er bedrøvet, og at du har det bedre.
Og jeg er ikke bange for dig.
Tak.
Duke, kom. Vi skal af sted.
Kom nu.
- Nej, mor. Jeg har den. - Virkelig?
Tak.
- Goddag. - Hej.
- Hallo? - Hej, mor.
Hej.
Hvor har I været henne?
Hvor kommer I fra?
Vi tog til White Rock for at besøge Lester og Jarita.
- Besøgte I min bror? - Ja, mor.
Vi var der i tre dage. Det var fantastisk.
Tekster: Cecilie Hassenkam www.sdimedia.com